- Бежимо! - Батали, Листвитчки, само ћеш погоршати ствари...
Иди кући...
Слава Алаху, Анвар-ефендија. Добро дошли у Видин.
Имате крв на рукаву. Да нисте рањени?
Морао сам убити руског затвореника. Видео ми је лице. Нисам смео ризиковати. Улог је превелик.
- Одмах да сте уништили тај снимак! - Ништа се не секирајте. Ево одмах. Све ће бити сређено.
Фотоплочу донесите у моју радну собу. Лично ћу је уништити.
Изволите у кућу, Анвар-ефендија. Све је припремљено како сте тражили.
- Е2-Е4... - Да нећете поново да размислите? Е7-Е5. - Г2-Г3.
Жртвовали сте пешака, ефендија. Но, закони гостоприства забрањују да казним ваш превид.
Јусуф-пашо, шаха је као рат. А у рату закони не постоје. Ви играте и узмите пешака.
Где је стража?
Дозволите да представим личног ађутанта фелдмаршала Осман-паше, пуковника Исмаил-бега.
Нисам упознат са детаљима ваше мисије, али ви сте, већ одавно, легенда.
Мислим да ћу, ипак, узети вашег пешака...
Па садА... Ви сте морали да одиграте тај потез. Сада сам ја на реду.
И сада морате овде, јер вам ништа друго не преостаје. И то је то, цењени мој, Јусуф-пашо.
Изгубили сте. И све то само због једног малог пешака.
То се зове 'гамбит'. Жртвујете небитно да би стекли предност. То исто ћу урадити и Русима.
Сутра ће Осман-паша заузети Плевен, и тако заобићи руске трупе.
Руси ће напасти Плевен и ту ће се заглавити. Офанзива ће бити заустављена.
Наравно, кад Анвар-ефендија преузме све у своје руке онда нема разлога за бригу.
Па, ефендија, време је за молитву. Изволите молим, у ову собу. Њен прозор гледа ка Меки.
_______________ "ТУРСКИ ГАМБИТ"
2. јул? Па... то је данас.
Осман-паша је заобишао руске јединице, и заузео Плевен.
Руси ће кренути на Плевен и ту се заглавити на неодређено време. Биће заустављена офанзива.
То се зове 'гамбит'. Жртвовање небитног да би се стекла предност...
Од Видина до Плевена је једва 150 км... Дођавола... Време је да се пожури.
Јесам ли вам рекао да се то девојка маскирала?
Она је са мном. Хватај.
Госпођице, госпођице... Боље би било да сте вереника чекали код куће.
Није вам ово авантуристички роман. Ово место је препуно разних пропалица.
Али, како? Мислим, ко вам је рекао?
Под 1: нисте препланули од сунца, и види вам се коса испод шубаре. А Под 2:
Зашто би руска дама пожелела да се, тајно увуче у руску војску? Романтични разлози...
... је под три. Мушкарац са брковима, који вас је довео а затим нестао...
... био вам је водич? - Да. - А ви сте, наравно, све своје ствари оставили код њега?
- Да. - Прилично глупо... је под четири.
- Ко сте ви? Одакле сте? - Ераст Петрович Фандорин....
... српски добровољац. Побегао ам из турског заробљеништва.
Вариа... Суворова Варвара Андреиевна. Драго ми је што смо се упознали.
И шта сад ја да радим са вама, Варвара Андреиевна Суворова?
Требаће нам неко транспортно средство.
- Треба ми магарац. - 10 лира. - Немам пара. Заложићу жену.
- Где је, магарац? - Понови! - Магарац!
Рекао сам, понови.
Беле уши, црвено седло.
- Беле уши, црвено седло... - Добили сте животињу? А шта вам је у џепу? Пиштољ?
- На жалост, џеп је празан. - Шта би било да га нисте препали, оног са урокљивим погледом?
Никад се не коцкам са оним који се ничега не плаши.
- Али, нисте имали новац. У шта сте се коцкали? - У вас. - Мене?!
Ви... ви сте једна, најобичнија хуља.
Никад нисам изгубио на коцки. Зато се више ни не коцкам.
Сноб... Уображени сноб.
- Јел' вам удобно? Хоћете моју одећу? - Не покушавајте да се зближите са мном!
Ако мислите да сте Дон Кихот, ја вам нисам Санчо Панса.
Дајте ми ту мазгу! Гледајте ме, кад вам се обраћам!
- Пењите се на магарца. - Не пада ми на памет.
- Пењите се. - Не долази у обзир.
- Прекасно. Приметили су. - Ко су они?
Башибозлуци.
То су они који секу главе. Бежимо!
Прекасно! Будите мирни...
Претвараћемо се да смо обични сељаци. Такви их не занимају.
Шта ће сада да се деси? Јесмо ли у невољи? Хоће ли нас убити?
Неће, ако будете ћутали. Сагните главу.
- Пењите се. Идемо. - Јесте видели? Видели?
Видео сам, да. Ухватили су руског официра. Рећи ћемо то првој патроли.
- Мислила сам на главу. - Пењите се и тихо.
Тихо!
Мамице... мамице...
Аха! Девојка!
Погледајте, уважени, златан медаљон, са рубином.
Са рубином?
Пењите се. Брзо, преклињем вас!
Брже, Брже, Брже !! Хајде, молим вас! Сустижу нас!
- Пуцајте, пуцајте! Шта је сад? - Хоћете искрено? Пушка није напуњена.
Вади сабље! За мном!
Заробили су нам официра !!!
Јесте ли четници? Волео бих да вам поставим неколико питања.
Ја сам дописник енглеских новина "Даили Пост", Шеимас Мек'Лафен.
Ми смо Руси. Ја сам Фандорин, а сапутница је гђица Суворова.
- Жена? - Покушавам да нађем вереника. Служи при генералштабу.
- Јесте ли видели како сам га убио? Као муња сам брз, а? - Истина.
- Ко је онај са шеширом? - Г. Д'Хеврис, пише за "Л Рев Парисиен." Звезда новинарства Француске.
А у белом, Мишел Собољов, велики ратник. Пребачен је у штаб али се досађује без акције.
А Чарлса и мене све интересује. Први нам је дан на фронту.
- Разбисмо, курвине синове, а? Добре коње имају, матер им јебем Турску! - Генерале...
... овде има и дама. - Где?
То је гђица Суворова. Путује инкогнито у потрази за својим вереником.
Госпођице...
Дозволите да се представим. Ја сам Чарлес Д'Хеврис, новинар. Имате крв на лицу.
Изволите.
- Сада је боље. - Како је капетан? Мртав? - Мени изгледа мртав.
Дај га овамо. ''Изгледа мртав, изгледа мртав''... Морон.
Само огребан. Имали сте среће, капетане. Ево, попијте мало.
Капетан Перепелкин. Интендантска служба. Гдине, вечни сам вам дужник.
- Мислио сам да смо дубоко на нашој територији. - Где кренусте сами да јешете? Превите га.
Стани! Вежи га док је још у несвести.
- Ваше Превасходство... - А који си сад па ти?
- Ромаев, донеси воде! - Титуларни саветник Фандорин. Побегох из т-турског з-аробљеништва.
- Имам веома важне и по-поверљиве и-информације. - Какве информације?
- Можемо ли... насамо? - Глупости. Говори.
- Нужно је да заузмете Плевен. Са својим трупама, Осман-паша је кренуо тамо.
- Шта ради у тој рупетини? - То могу да кажем само Главном штабу, генерале.
- Време и-истиче... - Јесу ли сви живи? - Ваша Екселенцијо...
... изгледа, нађосмо Семенова из 2. Козачке чете. - Време истиче, генерале.
- Чекај мало. Узми 50 људи и иди до Плевена. Осмотри мало шта се догађа. - Разумем.
Води ову птичицу до контраобавештајаца. Титуларног саветника...
Генерале! Шта м-може 50 људи против корпуса?
- Не личи ми на Семенова. Семенов има прћаст нос. - Видите овде... младеж.
Нема ни зуба.
Хеј, госпођице... госпођице...
Официре, јесте ли проследили моју поруку? Време истиче. Још само сат и биће прекасно.
Реците ми, човек који се назива ''титуларни саветник''... - Фандорин. - Фандорин...
- Са башибозуцима како је причао. Турски? - Да. Био је у турском заробљеништву 8 месеци.
Баш ме брига шта вам је напричао! Како је говорио турски? Течно?
Не сећам се! Ваљда, не. Доста муца.
Обоје ћу ја вас да испитам. Седи ти и глас да не чујем...
... или идеш подрум код пацова. Дежурни! Доведи заробљеника!
Потпуковник Казанзаки, Жанармеријског Корпуса, главнокомандујући контараобавештајне...
... јуче стигао и одмах ступио на дужност. - Где је он? - Ко,он... Ваша Екселенцијо?
- Особа што се назива 'титуланим саветником', Фандорин. Где је? - Све је под мојом контролом.
- Здраво, Лаврентие Аркадиевичу! - Фандорин! Здраво, Ерасте Петровичу!
- 'Ајде, сине, отварај врата! Брже! - Војску, послали сте у Плевен?
- Ту је наређење. Прво сам хтео да чујем од тебе. - Преклињем вас, у име Бога, пожурите!
- Дешифрујте то и шаљите у штаб генерала Круденера телеграфом, одмах. - Разумем.
Шушкало се, да погибе у Србији. Дођи да те загрлим, голубе.
- Јаблоков! Дешифруј ово! Одмах! Узгред, неко жели да те види... - Шта?
Вереница... Није важно,. изврши.
- Пожури мало, Yаболков! Тако си спор? - Шта ту пише... Криптограм #3456...
- Јеси ли га видео? - Нисам. - Штета, штета, штета, штета... штета.
Најгоре је то што немамо представу како он изгледа.
Знаш, Фандорине...
... имам неки лош предосећај. Овај рат је некако много добро кренуо.
- Јаблоков! - Лунз!
Види, Јаболков... имам поруку.
Боже мој... Варенка...
Наздравље, Варвара Андреиевна.
- Ко је то? - Гђица Суворова. Дошла је овамо у потрази за вереником.
- П-преобучена у мушкарца. - Здраво. - Здраво. Како вам се зове вереник?
Шта сте чули, гђице? Све је чула! А то је све строго поверљиво.
Ја се извињавам али, из безбедносних разлога...
... до краја овог похода ћете остати у карантину.
- Али, нисам још видела Петју. - А...? Петју ћете видети после рата. Дежурни!
Мислим да ће бити довољно да Варвара Андреиевна да часну реч.
- Часна реч, никоме нећу рећи. - На моју одговорност.
Ерасте Петровичу, не смемо ризиковати. Можемо ли веровати девојци?
- Знаш и сам: "Дуга коса, кратка памет." - То је било дрско!
Лаврентие Аркадиевичу, потребана ми је помоћник, или помоћница, шта год.
Ево га Плевен. Изгледа мирно.
Вариа... Варенка...
- Варенка... Знао сам да ћеш доћи! Знао сам... - Исусе, на шта личиш!
- "Марлбрук је отишао у рат..." - А ти ми изгледаш као Гавроче.
''Пут око света је ништа у поређењу са нашим путем."
"Ја те не волим, ја те обожавам. Мој дом је тамо где си ти.''
Па, видећемо се вечерас у новинарском клубу. Тамо је лепо.
- Петиа, немам... - Знао сам, знао да ћеш доћи!
Немам новца... Петиа, где могу... да се умијем?
Госпођице...
Извините, гдине. Било је случајно. Нисам намеравао...
Није важно, гдине, све је у реду. Молим вас, уђите...
Румунска аристократија је једна од најстаријих у Европи....
Ваша Екселенцијо, доволите ми да останем са вама...
- Д6... шах.
- То је мат. - А шта сте ви очекивали?
Ваша Екселенцијо, нећете зажалити. Својом чашћу и животом се кунем!
Перепелкин, нестани. Ниси штапски тип. Шта ћеш мии?
Честитам, Мишел, на новом положају. Сад је много боље. Сам себи си газда.
Даме и господо... ово је моја вереница.
Варвара Андреиевна.
- Варвара Андреиевна. - Франческо Кон. - Гасите светло...
... више нам није потребно. Сунце је изашло.
Ловац на Ф4. Шта, нисте очекивали? Е, па...
Гђице, да се представим. Пуковник румунске војске, Лукан.
Нисам ја архијереј, па руку да ми љубите.
- Здраво, генерале? - Дођавола. То сте ви? Ви!
- Г. Д'Хеврис, не препознајете ме? - Да, али тешко, гђице...
Изгледали сте сјајно и у мушкој одећи.
- Али, у тој хаљини... - Међу болничаркама је и једна професионална кројачица.
- Гдине генерале... - Прекини, бре... Господо, тренутак. Ја и гђица Варавара...
- Андреиевна. - Сетио бих се и без твоје помоћи. Стари смо познаници...
Могу ли вас позвати у румунски логор? Тамо је много забавније.
- Гђице, био бих одушевљен, ако би ме, просто, звали Чарлес. - А мене само Мишел.
- Ваша Екселенцијо! Требаће вам људи за штаб! - Дођи бре овамо...
- Нисам те ја спасао, већ Козаци. Козаци! - Ваша Екселенцијо, кажем... кажем...
Шта је са тобом? Пиши захтев.
Варвара Андреиевна, примите извињење што вам прошли пут нисам указао дужну пажњу.
Били смо у жару борбе.
(ПЛЕВНА) Колико има звезда...
Кажу да у граду Мурманску, можеш да дохватиш небо.
Тамо можеш... рајска светла да видиш.
То се зове 'поларна светлост'. А ми, овде губимо време? Коме треба ова јазбина?
Тако је. Коме...
Опкољени сте. Предајте своје оружје.
- Узбуна, браћо! - Узбуна! На оружје...
- Најсвежије вести господо. Круеденер је заузео Никопол. - Како, Никопол? - Како, Никопол?
- Хтедосте рећи П-Плевен? - Не. Никопол. Ја ћу први послати телеграм, господо. Остали после.
Семион, мапа...
- Одмах слати депешу у штаб румунске војске. - Растојање од Никопола до Плевена није мало.
Шта? Јесте луди? Склањајте руке. Ерасте Петровичу, шта се догађа?
- Зашто то радите? - У шифри коју је саставио г. Јаболков једна реч је била замењена.
Уместо Плевене, Никопол. Зато је генерал Круеденер оишао на Никопол...
... док су ударне јединице Осман-паше, заузеле Плевен. - Осман заузео Плевен? - Да, тако је.
Кунем се да сам добро откуцао. Уопште не схватам...
... како је реч од 6 слова: Плевен, постала реч од 7 слова: Никопол.
То је мистерија некаква.
Мистерије ћемо да оставимо неким другима. Где си научио шифровање?
Слушај, Јаблоков, да ли си напуштао шатор за шифровање?
Нисам.
Петиа, сигурно ниси излазио напоље?
Нисам. То је строго забрањено.
Где си учио шифровање?!!
О, гдин "титуларни саветник"! Због вас мојих 50 људи... Идем у Штаб. Ако ме не пусте идем сам.
- Опет невоље. - Еарсте Петровичу! Где сте били?
Јесте ли чули за Петиу... Морамо да пожуримо и да заробимо тог Анвара. Хајдемо!
Извините, Варвара Андреиевна, али, морам мало да размислим.
Размислите? Док разбијате главу, идите у пакао. Сама ћу, сама ћу те спасти, Петиа љубави...
- Могу ли да видим шифрограм број #3456? - Немогуће. Уништен према прописима.
- А, ко га је однео? Записано је? - Наравно... као и обично.
Ево. Добровољац Лунз.
- Лунз! - Да! ' Шта ти је то? Тамне наочари? Изгледаш к'о мајмун. Скидај то!
Господине, имам осетљиве очи. Реагују на светлост и прашину... Доктор ми је дозволио.
- У војсци си, не у бањи, гдине добровољац. Упристоји се мало! - Разумем.
Слушајте, да се прикрадемо до Плевена и мало погледамо те Турке?
Ви сте из неутралне земље и заштићени сте Женевском Конвенцијом. А ја...
... бићу вам сапутница.
Плевен? Сјајна идеја! Новинар који пише са обе стране фронта...
... али, како ћемо се провући поред руских патрола? - Смислићемо нешто.
- Да то није опасно? Могли би да погинемо? - Шта? Плашите се?
- Јесте ли чули? - Шта? - Нисте? Генерал и ја идемо у извиђање... до Плевена.
Шта је сад ово?
- Какав је то ђаволски чајник? Целу си ми батерију узбунио! - Тако ми је речено!
- Ко ти је рекао?!! Не знам ја ништа о томе! - Вариа? - Здраво, Митенка!
Ти? Здраво, Варвара Андреиевна.
Да ти представим Чарлеса. Ово је Митенка Гриднев, мој прјатељ. Он је инжењер.
- Знао сам, да ћемо се срести. - Јел' то тај чувени монструмобил? - Он је.
- Сав се тресем. - Како можеш да будеш тако жесток? А?
- А новац? Новац си донео? - А-ха. Донео сам.
- Чуј, да причамо после о новцу? - Како, касније?
- Ма, после да причамо о новцу. - Нема шансе. Нема више 'после'.
- Дођавола !!! - Аа?
- Молим вас, пуковниче, проклета ми је слабост! - Дођавола Лунз, и ви и ваше слабости...
- Колико сам времена протраћио! Војска није бор-бордел. - Какав скандал! На војни ћу суд.
- Господе! - Не интересују ме твоје интимности, смраде! Већ шифрограма број #3456? Сећаш се?
- Не! - У 3 сата је послато! - Да, да, да, писало је "хитно"! - Ко је донео?
- Донео ми је Јаблоков. - Однео си право на телеграф или си неге, уз пут, свраћао?
- Нигде. Однео сам и предао. У чему је проблем? - А Јаблоков, напуштао је шатор? - Не знам.
- О, да, да, добио је поруку, лично сам му уручио. - Лунтз, ко је теби дао ту поруку?
- Ко ти је дао поруку?!! Име? Хоћу име да знам. - Не знам.
- Јести ли га раније видео? Где си га видео? - У клубу... - У клубу? Новинарском?
Не могу да верујем. Нии једне једине патроле. Чуо сам да су Азијати неодговорни...
... али ово је превише. И шта? У Плевен ћемо?
- Плашите ли се? - Ни мало.
Драга моја, баш лепо што ми дођосте у посету? Али, шта ће прекрасној жени, мушки сукоби?
- Немате представу, драги Исмаил- бег како је досадно у руском логору. - Сумњам у то.
- Него, да ли 'Прокоп', мој омиљени кафе, и даље ради? - Нетакнут је.
Али, како можете бити тако сигурни да овај рат неће још дуго трајати?
Ја сам изненађен да ме Руси још нису избацили из Плевена.
- Мислио сам да је овде Осман-пашин корпус. - Јел' видите негде корпус?
Не. Трупе Осман-паше стижу вечерас. Овде је само моја чета. Све добровољци...
Рат би могао бити прави одмор, када би около биле тако лепе жене.
Гдин Паметњаковић! "З-з-замка". Надајмо се да је Анвар насео. Ћорав си као слепи миш!
Пратио те кроз логор, а онда преко брда, а ти нисиа приметио!
- Мислим да је пратио Лунза, не мене. - А шта је са тобом, Петровичу? Не препознајем те!
- Анвар нас побеђује, стално и стално... - Опрезан је и изузетно паметан.
Следећи пут ће те сигурно убити.
Можда то и јесте твој план. Зато си се пријавио у војску?
- Нашао си себи нову невесту, да замени ону сто су је убили! - Лаврентиие Аркадиевичу...
Завежи! Потребан си ми жив и у комаду!
Због таквих медаљона лако оде глава, знаш? Извини.
- Дозволите да се обратим, Ваша Екселенцијо. - Његов је план, њему рапортирај!
Стрелци су испод земље, на скровитом месту. Хоћете да видите?
- Можемо ли рачунати на њих? - Све су искусни борци.
- Господине... - Тихо, тихо, момци...
Тихо! Ја, доћићу у поноћ. Немојте да спавате, не пушите...
'Тајно оружје', Сергеи Константиновичу, би би могло бити добар мамац, бар ја мислим.
Ово је рат два лењивца. Тако напишете својим новинама.
Ваши добровољци су, веома храбри.
А, не, то су телохранитељи Анвар-ефендије.
- Чији? - Веома важне личности, из Истанбула.
Чудан господин. Често нестане, па се опет појави.
Хвала вам на кафи и баклавама. Морам да пођем.
То је веома опасно. Руски логор је тамо.
Гдине ефенди...
Гдине ефендија, чекајте!
Рекох, чекајте!
- Пуцајте, ви сте мајстор! - Нема сврхе. Предалеко је.
Предај се, ниткове!
Устај! Устај, кад кажем!
- Добро! Чарлес, убијте га! - Зашто бих? Није ми ништа згрешио. - Он је непријатељ!
- Дајте ми ваш пиштољ! - Не!
Не пуцајте! Заробили су Анвар-ефендију!
Бежимо! Бежимо! Бежимо!
Где ме вучеш?!
Замном !!
- Опколите их! - На оружје! За мном!
Руку. Пењите се, брзо!
Скроз сте ми компромитовали извиђачку мисију, Варвара.
- Све ће бити поправљено. - Доста ми је твог парног лонца.
- Не стојте на путу техничком напретку. - Видела сам вашег Анвара! - Видели сте га?
- Умало да заробимо голупчека. - Где сте га видели?
У Плевену. Упуцасмо га у раме и ноћас ћемо га заробити. Јел' да, Мишел?
Вас Варенка зову, руска Јованка Орлеанка.
Драги Чарлес, новинар никада на себе не сме преузети улогу шпијуна!
- Заробићемо Анвара и Петиу ће ослободити. - Можете ли ми рећи мало више... детаља?
У сутрашњим новинама прочитајте.
- Ала сте ви пропали! - Зато ви, дивно и-изгледате!
- За Варвару Андреиевну Суворову! Ура! - Ура !!
Лунз... Лунз је рекао да га је видео, у новинарском к-клубу.</и>
У клубу, један... На пољу, два. Ко је могао да чује о Плевену?</и>
Д'Хеврис...</и>
"Нужно је заузети Плевен. Тамо је кренуо корпус Осман-паше."</и>
Д'Хеврис је чуо. Могао је.</и>
И како вам иде партија?
Шта да вам кажем? Сдите и видите.
- Само су два браниоца на караули. - Глупости! Четири су...
И шпански уметник?</и>
Италијански новинар?</и>
"Нужно је заузети Плевен. Тамо је кренуо корпус Осман-паше."</и>
Не, то није могуће. Није могуће.</и>
Варвара Андреиевна, примите моје дивљење.
- Баш лепо друштво! Капетан, гроф Зуров. - Иполите, како иде!? - Проклет да сам!
А ја сам чуо да су те Турци живог скували!
Изгледаш очајно, пријатељу, тешко да бих те препознао... Шта је ово? Шта то?
- Фарбаш косу да изглеш мужевније? - Чарлс?!!!
Нас двојица много тога прођосмо захедно, јел' да?
Моје авантуре су друга прича, и могу ти их испричати насамо. Нису за женске уши.
Гроф Зурроф... Али, можеш и сам закључити како сам завршио. Сам, шворц и сломљеног срца.
Па господо, јесте ли за једну партију карат? Заборавите шак, па ми смо православни!
То је баш не руски! А ти Ераст, не можеш, тебе ђаво чува.
Па, могли би једну... Пуковник Лукан.
Да мало промовишемо војничко другарство.
Тачно тако, искључиво за другарство. 100 рубаља опклада! Па... има ли још кога?
Дали би ви желели?
Новинарски клуб се управо претворио у коцкарску јазбину.
Мак'Лафин? А шта је радио Мак'Лафин док сам причао Соболефу о Плевену?</и>
"Нужно је заузети Плевен. Тамо је кренуо корпус Осман-паше."</и>
Мак'Лафин је чуо... Могао је.</и>
Л-Л-Лаврентие Аркадиевичу? Откуд ви?
У праву си. Ухватићемо га. Знаш, увек сам мало нервозан пред борбу.
Њушка наоколо већ цела 2 сата. Узми. Тамо сам није.
- Ено их ! Тачно, двојица! - Чекајте... Можда их је још.
- Пуковниче, не бежите, тек почесмо! - Варалица!
Каква лепота, гђице... природа.
Него, гђице, да се кладимо? Ако погодим ко ће први да изађе из оног шатора...
... подарићете ми...
... пољубац. А ако не погодим, обријаћу главу као башибозук.
Часна хусарска реч! Хајде! Ништа не губите! Унутра је бар 30 мушкараца!
- Па?! - И ко?
Ко? Пуковник Саблин. Не, не... МцЛаугхлин. Не...
Семион конобар, ето ко!
- Ово је чудо! - Надам се да неће киша... - Ово је чудо! Божји знак!
Заслужили сте шамарчину! Сад и сама видим да сте варалица.
Госпођице, ја сам пред вама чист, као и месец.
О, шта је оно тамо? - Где?
То је балон са топлим ваздухом за координисање артиљеријске ватре.
- Ја тако жарко... - Балон! Па то је тако просто. Узмеш двоглед и све да видиш...
Што рекох, о артиљеријској ватри...
Где је стража?
- Не мрдај, или је девојка мртва. - Магарац... Ово је замка! - Не мрдај! Ма куда ћеш бре?!
Ерасте Петровичу...
- Брзо! - Шта се догађа?
Ускачите у корпу! Брзо!
Ерасте Петровичу, пожурите !!
- Зашто не пуцају? - Не желе да привуку п-пажњу.
- Хајде да им је ми привучемо. - Не можемо. Морамо још горе.
- Ох! Двоглед! 18 пута увећава? - Шта? Да...
Можда будемо видели само турске пушке. Можда и самог Анвара видимо.
Боже мој, шта се дешава?
- То су Турци? - Не бих рекао. - Не пуцајте! То је Фандорин.
Дајте узбуну свим јединицама и пратите балон! Брзо! Фандорин !!
- А ово... Ово су сада Турака. - Турци? Онда можемо да видимо
... њихове положаје. - Дозволите... - Тамо, на истоку је једна недовршена тврђава...
- Вариа Андриевна.. - А, ево стражара.
- То је просто преопасно. - Па, добро. Један вама, један мени.
Вариа...? Баш неочекивано.
Света Богородице, Боже, помози!
Митенка !! Митиа, драги, помагај! Летимо право ка Турцима!
- Петроха! За мном! - Варвара Андреиевна, држите се!
По-попните се уз мене!
Петруха... Гас до даске!
Господе, где је кренуо?
Не смете тако да ме додирујете где стигнете.
Варвара Андреиевна... држите се јако.
Петруха... назад, пуном брзином !!
Митиа! Не... Митиа!
- Мајко! Боже, колико се плашим. - Држите се, Варвара Андреиевна!
О, Боже... Ерасте Петровичу! Не гледајте ме! Молим вас, не гледајт!
Ту су две батерије, Недовршена тврђава је тамо, на источној страни...
... а овде, између ових брда, нема ничега. Дугачка у уска клисура...
... води до града. Према предграђу. - То је просто, кључ за Плевен!
Главно... главно је...
... потпуна тајност.
Тражићу одликовања за тебе, и Суворову.
Боље јој ослободите вереника. Сами знатеда Јаблоков није издајник.
Знам... Али злочиначки немар, није ништа бољи од издаје.
Лаврентие Аркадиевичу, ове информације смо добили захваљујући гђици Суворовој.
Док ми седим и пијем чај са вама, она је на новом задатку.
- Па, господо. Ја сам први. - Први, не први... Све си испромашивао.
Хвала на предивном ађутанту. Варвара Андреиевна...
Варенка! Вариа!
- Јесу те ослободили? - Нису сасвим. Ноћу спавам у затвору, дању радим у Штабу.
Ти си брука! Платићеш ти мени. Летиш из бригаде...
Немам времена. Морам да се вратим, дао сам реч. Опрости...
- Па, иди. - Хоћу. - Све ће бити у реду. - Господо... ја сам победио!
- А што је моје дупло 'В' горе од вашег? - Сигуран сам да се иницијали Вари овако пишу.
- Па, у знак помирења... - Господо, јесте ли за пиће? - Донео сам свима поклон...
... - личне чутуре! Са златним монограмима. Ераста опет нема...
- 'Е.П.' за Еремеиу Перепелкина. 'М.С.' за вас Екселенцијо. - Хвала. - Семион, шампањац!
Зашто? Зашто? Донео сам нешто боље, окрепљујуће, јаче!
- Пола туцета на моје име. Ја плаћам. - Лукан, ви сте к'о Монте Кристо...
... сваки дан губите, а никад без новца не остајете.
Из најбогатије сам румунске породице! Па, богињо, на чији пикник сте ви дошли?
- Признајте, пуковниче, знали сте време напада? - Много тога ја знам..
Румунски принц Карл, ме је, наравно, питао за мишљење о тајном плану за напад.
Ово је други батаљон Костромског пука. Налазе се на великим маневрима.
Поручниче...
Гђице, идемо до Плевена и назад.
- Гђице, сачекајте нас. Добро. И шампањац ће вас чекати.
Построј се!
Прва чета, у строј!
- Савршени идиотизам... - Зашто?
Рекао сам Карлу: "Ваше Височанство, план је лош и напад ће бити неуспешан."
Његова Екселенција ме је послушала, и румунске трупе данашњој борби неће учествовати.
Разведрите се, браћо. Разведрите се! Турци нас не очекују. Има да их изненадимо.
- Дижи се! Устај! Устај! - Пуцају на нас преко брда!
Шрапнел!
Војници! Не пуцајте! Будите храбри! Држите строј!
Јунаци, рачунамо на вас...
Шта наређујете?
Збрисали су нам цео корпус... као на полигону!
Ни да приђу... нису успели.
Не плачи... Хајде, пиј! Пиј!
Иако сви мисле да је Лукан морон... Хајде не плачи!
... када му је румунски принц показао ратни план... Води је негде да се смири.
... Лукан је рекао да план ништа не ваља.
- Лукан је рекао? Лично си чула? - Да!
- Добро... То све мења. - Шта мења?
Шта мења? Умете ли ви, икад, да завршите започету реченицу?
- То је Варвара Андреиевна, издаја. - Каква издаја?
Овако. Пуковник Лукан...
... који није баш најбистрији човек, предвидео је пораз руске војске, под један.
Упознат је са планом напада, под два.
Цео напад заснивао се на маневру обилажења, је три.
Наше трупе су ушле у кланац у упале у унакрсну ватру из 3 правца, под четири.
- Закључак? - Турци су знали када да пуцају.
Н-него, Варвара Андреиевна, морам да вас замолим за п-помоћ.
- Шта год могу! - Задатак није пријатан.
Принц Карл са својом свитом иде за Букурешт, док траје примирје.
Волео бих да одете са њима у румунску престоницу да се... рецимо, одморите.
Пробајте да сазнате што више о Лукану. Он ће као птица, ширит пред вама перје.
Ви сте млада, п-привлачна дама. - Ушима не веријем. Комплимент...
као рекосте: "п-привлачна дама."
Где вам је вереник, онај фини младић? - - Стварно тако мислите?
Верујем да не би било у реду са моје стране да се мешам у вашу одлуку.
- Шта? - Шта мислите о краткој романси, пред венчање...
... само да осетите да сте жена. Ако ме схватате.
Не, стварно... морам на ваздух... Морам мало да се средим.
Не, немојте ме пратити. Вратићу се брзо.
Конобар, шампањац!
- Немамо ниједан једини доказ. - Пуковник Казанзаки...
... је непријатана особа, али зна посао. Претражио је шатор пуковника Лукана.
Изнервирао је румунске савезнике, али има резултата.
- Где сте ово нашли? - У душеку, г. генерале. - Крајње дечије. Он мисли да смо будале.
- Опростите, а шта сте нашли? - Хајде, осветли! - Новац. Турски, еритански...
Документ који је потписао Султан.
''Доносиоцу документа, сви Султанови поданици..."
"... су дужни да пруже безпоговорну помоћ, без обзира на чин."
Господине генерале, стручњаци су потврдили аутентичност потписа и печата.
- Па, хоћемо ли га оптужити? - Не. Оставићемо га.
- Пратићемо га, његове контакте... - Дозволите да изађем, Лаврентие Аркадиевичу.
- Где и зашто? - Важно је да пошаљем телеграм гђици Суворов.
Она не зна колико је овај човек опасан. Мора да буде о-опрезна.
'Бечка фирхармонија'... Дневник... на румунском.
Знао сам...
Сумњао сам...
Стварно?
Ваше очи су говориле много док сте одлазили.
Сачекао сам мало...
... да не буде толико очигледно.
Сваки секунд ми је био као вечност.
Жудња ме прождире. Падните ми на груди... ђаволице!
Само тренутак...
Ево ме.
- Е, погрешно сте ме разумели. - Ја погрешно разумео? - Упомоћ! - Добро сам разумео!
- Нико се неће тако понашати према Лукану. - Пустите ме! Пустите ме!
- Кучко! - Упомоћ! Упомоћ! Пуковниче, јесте ли полудели? - Идите до ђавола!
Опростите, француска куртизана...
- Ви сте нитков! - Згазићу вас као бубу!
- Двобој! Одмах! - Са свима у исто време? Баш лепо од вас.
- Можете бирати. Али, сетите се, нитковом сам вас ја назвао. - Извините, ја сам га звизнуо.
- Зар не мислите да би изазвана страна требало да изабере? - То је прихватљиво.
Добро. Желите двобој, имаћете двобој. Услов је...
... одржаће се само један двобој, са противником ког изаберем.
- Останем жив, нема више изазова. - Добро. - Не бој се, нећеш остати жив... - Одлично.
- Изабраћу капетана. - Мене?
Зар ми нисте ви, капетане, назвали лудаком, тамо на степеништу?
Можемо да кренемо господо, на двобој.
Мак'Лафен, будите мој секундант.
Кренућете један према другом на мој знак.
Пуцајте кад хоћете. Али, ако промашите, останите на линији. Изволите на линију.
Пуцајте одмах. То вам је једина шанса.
Срећно.
Проклетство!
Почните!
Бог мрзи грешнике.
- Курир од Соболефа! - Није требало да ме доводите овамо. - Шта бисте радили у логору?
- Анвар је мртав - Грешите. Сећате се, имао је двојника у Плевену? И Лукан је био сам мамац.
Почели смо пробој, али треба још људи! Треба ми појачање!
- Гдине, само један снимак за часопис, молим вас! - У журби сам!
- 10:1 на Русе! - 10? Добро. На Турке! - Коња! - Где ћете? - Тамо.
- Код Соболефа? Али, зашто? - Не знам.
- Варвара. Да ли бисте волели да гледате кроз телескоп? - Да.
Гроф Зуров, за Соболефа! Гроф Зуров, за Соболефа!
- Заузели смо Плевен! Сад бранимо куће. - Један снимак, миолим...! - Имамо и турску заставу.
Идем по Кубалански пук. Ако се Козаци појаве на време, ни црни ђаво нас више не отера! Победа!
Коња, брзо! Капетане, са вама ћу!
Победа!
Хеј, јесте ли полудели?
Ваше Величанство, пробили смо се до центра. Бранио сам град од снага Османа пуна 2 сата.
А ви ми нисте послали ни један једини пук. Чиме сам то заслужио? Како то да схватим?
Михаиле Дмитрииевичу, схватам ваш бес.
Да сам знао, послао бих вам све своје резерве, не само један пук.
- Али, вести су стигле прекасно. - Како то мислите, прекасно?
- Мој ађутант, гроф Зуров, се пробио до вас око 6 поподне... - Уверавам вас...
Шта ме уверавате? Зурова видеше у штабу у 5:30. Град сам држао до 8. Изгубио сам 2/3 људи.
Људи ће вам бити награђени. Унапређени сте у генерал-пуковника, а у вези несталог курира...
Па... Ваше Величанство... наши најбољи људи истражују случај.
Најлепше вас молим, све што нађете, обележите заставицама.
Ерасте Петровичу!
Сергеи Константиновичу...
Натавите са претраживањем. - Наставите са претраживањем!
- Овамо, Ерасте Петровичу, нашао сам га! - Наставите са претраживањем! Наставите!
- 20.000 мртвих. Катастрофа! - Да, и заглављени смо под Плевеном.
Овде га је Казанзаки напао, а овај га је упуцао. Грог Зуров је био ратник.
Успео је ранити Казанзакији раме, који одјаше, и када схвати да му нема излаза, убија се.
Тај Казанзаки је шта? Лудак неки? - Казанзаки је турски шпијун.
Опрости, али како знаш да је то Казанзаки?
Дај. Не дирај, то је доказ. Погледај се само, Фандорине! Беспомоћан као и твоја помоћница!
- Госпођице, јел' ви то смрдите на вотку? Шта, пијете? - Нисам пила, умила се. - Вотком.
- Нашла сам чутуру у жбуњу и мислила сам да је вода. - Лудило, брате...!
Шта? Чутуру?
- Оваква? - Да, таква. Оставили сте тамо где сте је нашли? - Мислим, јесам. Што? - Монограм.
Свака чутура има монограм. Зуров је сваком дао личну чутуру.
Шта је то било? Пуцањ?
Вози!
- Ви сте се ошишали,? - Да, у боници.
Била сам у несвести. Тамо сваког ошишају.
Добро, девојчице... Варвара Андреиевна...
Ерасте Петровичу... ви? Хвала Богу, како сте?
- Ја? И ја сам недавно изашао из болнице. - Шта сте то урадили?
- Које? Сељачки нагласак? - Да, да...
- Откуд овде? - Овде сам...
- Мени... треба ваша помоћ. - Наравно! Наравно!
Да... Морамо да пожуримо.
- Стани! Стани! То је он. - А шта треба да радим?
- Само га питајте шта има ново. - Гдине Мек'лафинн! То сам ја! Вратила сам се!
Добар дан, гђице Суворова. А коко су ваше ране?
- Срасле су. А чули сзе нешто о г. Фандорину? - Вратио се пре два дана па је, опет нестао.
- Још нису пронашли Анвара. А шта? Је ли о сада мода? - Да.
- Мени се не свиђа. - Придружите ми се? Имам термос са чајем и колаче. Болничарке су дале.
- Обећајте да нећете рећи ни реч до 10 сати. - Часна реч. Шта је било?
Имам информације. Вечерас у 10 почињу штабу генерала Ганетскија, преговори са Турцима ...
... на иницијативу Осман-паше. Да се предају. - Стварно?
Нико... нико сем мене не зна за то. Стани!
- Бићу код Ганетског. Историјски тренутак... - Шта ако је превара?
Извор је веома поверљив и тачан. Гђице Вариа, опсада је готова.
Дођавола! Трупе Ганетског бране јужни коридор. Тамо су линије јако танке. Време пролази.
- Варвара Андреиевна, ја ћу Ганетском, а ви Соболефу. - Овако обучена?
- А ви... Умете ли да возите кочије? - Нисам сигурна.
- Будите о-о...
... о-презни. - И ви.
Крећи!
Стигли су! Турски преговарачи, стигли су!
Господине генерале, носим важну поруку, од маршала Осман-паше.
Молим вас, уђите, господо.
Чај? Да донесем...
Ох, да, да, да, да...
Ја сам пуковник Исмаил-бег, ађутант маршала. Замолио ме је да вам предам његову сабљу.
Веома љубазно...
Код генерала! Морам да му кажем...
То је диверзија! Турци покушавају да се пробију...
Ераст Петровичу, знате како стоје ствари. Освојили смо Плевен...
... пут за Константинопољ је слободан, али...
... Енглеска нам прети уласком у рат, и покретањем својих војних акција...
Одлучили смо да пошаљемо Краљици Викторији поруку:
"Турски шпијун је упрљао част Британије, представљајући се као њен држављанин."
Мак'Лафина нисте нашли? - Нигде га нема.
Сада је јасно да је он био Анвар-ефендија. Грешка за грешком...
- Прекините, Лаврентиие Аркадиевичу. - Извините, Величанство... Ви, Фандорин...
Морате схватити Фандорин, да ће начин на који ћете представити доказе...
... ваша моћ убеђивања, и ваши манири, поврх свега, имати утицај на крајњи исход рата.
Морамо да посејемо семе раздора између Турске и Енглеске.
Нека вам је Бог у помоћи. Верујем у вас.
Константинопољ је сада опкољен...
... и непријатељ бежи на све стране. У то име, волео бих свима да се захвалим.
Хоћу да наздравим нашем пријатељу Чарлесу, најхрабријем новинару на свету.
И на крају, господо, пијмо за нашу инспирацију, музу и анђела чувара, Варвару Андреиевну.
Господо официри!
- Да ли је рат, коначно, готов? - Погледајте, ово су турски преговарачи из Константинопоља.
- Званично није проглашено примирје, али је престало пуцање. - А Фандорина још нема...
Помислите само, руски генерал пролази кроз врата Константинопоља овенчан славом...
- Штаб то неће дозволити. - Имам идеју, господо! Зашто не бисмо ушли возом?
Турци ће мислити да им се преговарачи враћају па ће нас пропустити. Биће ударна вест!
- Авантура! - Колико људи се може укрцати у воз? Највише пола батаљона. Самоубиство!
- Да, да, у праву сте. Превише ризично. - Не би био први пут да у рату са Турцима...
... кршим наредбу, господо официри. Слушај моју команду!
Извините, господо, мислим да не можемо ући у Константинопољ.
Виде'еи колико нас је, и разнеће нас.
Можда можемо овде да сиђемо. У Султан-Кабусеу би могли...
Такав је мој живот. Између чекића и наковња. Ипак, још сам жив, хвала Богу.
Усамљен сам као поларни медвед. Понекад ме срце тако боли.
- Имате смешне бакенбарде. - За јавност, моја слика... Соболефљева особитост.
Једна ваша реч и обријаћу их. Само реците.
Па, онда?
Шта, онда?
Усрећите ме, голубице, Варвара Андреиевна. Хоћете ли се удати...
Ваше срце... дајте ми своју руку. И бићу...
Султан-Кабусе, Ваша Екселенцијо. Стигли смо.
Пошаљите извиђаче.
- А ово, шта је? - Банка Султан-Кабусеа. - Ту ће бити штаб.
Пошаљите воз назад по појачање. Поставите страже! Отворите.
- Већ је 8 сати прошло. - Не знам, Ваша Екселенцијо, али воза још нема.
Извештај који сам добио телеграфом, каже да се воз није вратио.
- Фандорин? - Здраво, господо! - Ераст Петровичу? - Зашто сте као Турчин?
- Идем из Константинопоља. Морате одмах отићи. Немате представу... - Хајде реци нам.
- Соболеф се никад не повлачи. - Не можемо. Воз се није вратио.
- Гдине генерале, схватате ли шта сте урадили? - Шутнуо турског Султана у гузицу!
- Изгледа, шутнули сте нашег Цара. Видите ли? - Видим, Константинопољ.
Не, оно тамо. То је енглеска флота.
По тајном енглеско-турском споразуму, ако и један руски војник крочи у Константинопољ...
... отвориће ватру, а Енглеска ће објавити рат Русији.
- Фандорин? - Наше трупе су уморне... - Боже, како сте... - Шта?
Како вас је хвалио генерал Мизинов. Рекао је да сте били у Лондону.
Био сам у Константинопољу.
Извините... Генерале, не можемо ратовати са Енглском.
- Само једна грешка и суочићемо се са новим Кримским ратом. - Дођавола!
Повући ћемо се. Трубите збор!
- А у Константинопољу? Разоткрили сте Мак'Лафина? - Мак'Лафин није Анвар.
Па, ко је онда, Анвар?
Ево га.
- Мерхаба, Анвар-ефендија. - Шта?
- Није време за шалу. - Прво сам сумњао на Д'Евриса. - На мене? - Да.
А онда сам видео да све указује на једноу тачку, али доказа нисам имао.
- Какву тачку? Ерасте Петровичу, говорите у загонеткама. - Дуго нисам имао идеја.
Све се уклопило. Врхунски сте шпијун. Прво сте се маскирали у руског официра.
Да би било све уверљиво, сами себе сте ранили.
Чули сте кад рекох генералу: "Нужно је Плевен заузети. Тамо је кренуо корпус Осман-паше."
Заменили сте шифрограм. Само је требало да, поруком измамите напоље Јаболкова.
А онда сте се ослободили јединог сведока.
"Лунз, ко ти је дао пруку?"
После тога сте поставили замку нашиме трупама, подметнувши Анваровог двојника.
Пред другу офанзиву сте заврбовали и пуковника Лукана који је сав новац изгубио на коцки.
- Семион! Шампањац за све. - Зашто? Зашто? Донео сам нешто мало јаче!
- Дај, како рекох, ја плаћам. - Лукан, ви сте к'о Монте Кристо...
- Сваки дан губите а никад сте без новца. - Мој род је најбогатији у Румунији!
А онда сте, и њега, лукаво, убили.
Мене је Христ спасао. Ужасан сам стрелац.
Главни трик је било убиство Зурова и Казанзакија.
Плевен није, поново, пао. Чекали сте куриара у жбуњу.
Обојицу убили. Зурова изблиза...
... а са Казанзакијем сте завршили када сте инсценираили сцену самоубиства.
Скоро да омогућисте пробијање опсада, када сте рекли Мек'Лафину да Осман-паша планира предају.
Јел' то било због Варваре Андреиевне... - Где је Мак'Лафин? - Убијен.
Сигуран сам да сте својим људима дали посебна упутства.
Тело је или сакривено или исецкано на комаде да се не би могло идентификовати.
Немате никаквих доказа. Да, може бити да је капетан све то урадио, али немате доказа.
Ја, не могу... не могу... - У праву сте...
- Ја сам ратни херој... - Нисам имао доказа. Све до сада, један...
... али, потпуно чврст. Анварову фотографију...
Видински губернатор Јусуф-паша, обећао је да уништити фотографију али је после одлучио...
... да је сачува за успомену.
Не пуцајте! Не пуцајте!
Паметно. Повредили би даму.
Штета што вас не убих раније. У пећини.
Слушај, Перепелкине или Анваре, ко год да си. Фалила ли јој длака са главе удавићу те рукама.
Шта ћу вам ја? - Не брините, брзо ће све бити готово.
- Ви сте савршени кандидат за мамац. - Какав мамац?
Потребан ми је Соболеф овде, у Султан-Кабусеу. Добро сам се намучио да га намамим.
Соболеф воли да глуми витеза. Неће вас оставити.
- Нема шансе. Са друге стране је челик. - Донесите динамит. - Не можете...
... разнећемо обоје... - Фандорине, штета што нисте раније нашли пашу.
- Јусуф- паша није у граду. Изгубио сам време. - Ко је онда на фотографији? - Био је блеф.
- И, шта ћете сад? - Султанова стража ће ускоро доћи овамо.
Велики и грозни Соболеф, Бели генерал, лично, биће опкољен и ухваћен као пацов.
Енглеска ће, коначно, схватити, да Русија није тако јака.
Добићемо још једну прилику. Гамбит ће бити окончан.
- Ко? - Шта.
Ево, долазе.
Погледајте, Турци долазе... Чујете ли ме?
Спасћу вас, дајем вам реч.
Пазите, Турци су на крову! Турци!
Не волим да чекам!
5 метака...
У строј! Назад! У строј!
Жив ми треба.
Један...
Два...
Све је у реду. Не треба...
Хвала. вам
- Онесвестила сам га? - Не. Разбили сте лобању, најпознатијем шпијуну.
- Ја? - Да. Злато је веома тежа метал.
- Да, да, схватила сам... Шта? - Тихо је.
Не пуцају.
- Ко је победио? - Склањај ми се с' пута, ђаво те однео!
"Ђаво те однео..."
Па, све је готово. Мир.
Уз огромне жртве. Анвар је одлично одиграо свој гамбит, ја добио одликовање а требало је...
Не мучите себе. Да није било вас... Просто не знам шта је све могло да нам се деси.
Ја... и Мизинов ми је исто то рекао. Понудио ми је шта год пожелим...
- И шта сте пожелели? - Ја? Нисам...
- Да одем, што даље могу. - Где?
- У Јапан. То ми делује као крај света... - Вариа! Вариа! Замало да одем без тебе!
- Ево, брзо ћу. - Збогом, Ерасте Петровичу.
Збогом. - Ерасте...
Ерасте Петровичу, зашто? То је сада...
... или никада... Никад, схватате ли?
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)